LONDON, DEN 8 MAJ 1945 VE-DAY-KRIGET ÄR SLUT
Det officiella klockslaget då alla krigshandlingar avbryts-
- är en minut efter midnatt. Då är kriget mot Tyskland slut.
Då kan vi tillåta oss en kort stund av lycka.
I dag är dagen då vi segrade i Europa.
Utanför Buckingham Palace hurrade folk sig hesa.
Lillibet!
Till salongen.
Skynda dig!
10.30 är det ärkebiskopen av Canterbury och mr Churchill. Förbereder du det?
Där är ni ju.
11.30 är det kaffe med Australiens sändebud.
- 12.15 så... - Mamma, i dag är ju en stor dag.
Vi kan väl få gå ut?
Gå ut? Vart då någonstans?
För att fira med folket.
- Vi är för upptagna. - Exakt.
Sitt ner, älskling.
Var var jag? 12.15, den polska delegationen kommer med gåvor.
- 13.00 lunch med den franske ambassa-dören. - Då måste du vara förberedd.
- Ja, mamma. - Klockan 18.00 kommer BBC.-Klar?
Den franska ambassadörshustrun kommer att vara så elegant.
Hon kommer att förfasa sig. La cuisine Anglaise, exécrable.
Äsch, de är ju bara fransmän.
- Jag säger några väl valda ord. - Jaså? "Det hade aldrig gått utan er"?
Hallå där, Mickey.
Nya numret av Titbits. Det står om Curzon Club. Riktigt outré, tydligen.
- Tack snälla du, Mickey. - Titta här, så spännande.
Hela landet kommer att ha kul i kväll.
Du måste be dem. De lyssnar inte på mig.
Lyssna på det här. Lyssna!
"Curzon är den absolut bästa klubben väster om Piccadilly."
"Precis intill Claridges och den amerikanska ambassaden"-
- "ligger klubben där mr Gregory Peck nyligen drack martini och dansade."
- Vilken är det där nu igen? - Lindy hop. Jag ska visa dig.
Ett, två, tre och fyr.
I Chelsea Barracks lär det vara världens fest ikväll.
Mickey fick lösenordet av en vän. Tror du att jag blir insläppt?
- Ja då. - Jag är ju prinsessa.
- Det räcker om du är dig själv. - Bästa nattklubben i hela Mayfair...
Mamma sa nej.
- Hur då "nej"? - Som i "kommer inte på fråga".
- Vad sa hon? - "Vårt liv är inte som alla andras..."
Bla, bla...
Tror hon att jag kommer att hamna i armarna på någon full sjöman, eller?
Du måste ha frågat henne på fel sätt.
Vi kommer att få tillbringa hela våra liv i det här mausoleet!
Jag är urtrött på detta.
"Jag talar till er från imperiets äldsta huvudstad."
"En stad som lidit men inte dukat under av kriget."
"Jag ber er att förena er med mig i tacksägelsebön."
- Hittills? - Mycket bra. Väldigt ärligt.
Imponerande.
- Tycker du det? - Det tycker vi alla. Fortsätt nu.
"Nu när klockan..."
"Nu när klockan är slagen och krigets skugga dragit förbi"...
Jo, vi har ju uppfostrats till att förstå hur viktigt det är med ärlighet.
Gör inte det här svårare!
- Det här har varit som ett kloster. - Och vi dess nunnor.
- Vi har rätt att fira utanför slottet. - Jag håller helt med henne.
Det går inte, det vet ni. Vad är det som lockar så där ute?
Det vet vi ju inte förrän vi har varit där.
Mina älsklingar, vi har ju bjudit hit era närmaste vänner.
- Passande unga... - Närmaste och passande?
I kväll av alla kvällar ska väl vi fyra vara tillsammans?
Det är vi. Men på ett annat sätt. Vi två skulle vara ute, bland folket.
Det är inte samma sak.
Då kan jag ju berätta vad folk verkligen tycker om ditt tal.
En dag kommer du att bli drottning, Lillibet.
Ditt folk... behöver i dig se självaste essensen av kunglighet.
Jag vet det, men jag måste väl kunna få dansa lite?
- Ja, lindy hop, till exempel. - Säg ja.
Vi borde säga ja.
- Men de kan ju bli igenkända. - Vi får vara inkognito.
Varför inte? Vi har ju också varit unga, eller hur?
Men du var inte kronprins.
- Det är kanske hennes enda chans. - Min också.
Jaha, ja. Då var det bestämt.
Bra. Kan vi fortsätta med det här jäkla talet nu?
Hurra!
Nu ska vi ut, Mickey!
Chelsea Barracks, tack. Översten.
Vi ska ut-inkognito.
Då kanske tiaran sumpar det hela, Ma'am?
Ja! Tack, Mickey.
- Åh! Du ser fantastisk ut. Et moi? - Så vacker.
Först fontänen på Trafalgar Square, sedan Curzon och så Chelsea Barracks.
I kväll är det vi själva som bestämmer.
Nämen, titta-så fina ni är.
Kapten Pryce och löjtnant Burridge är era förkläden.
- Förkläden? - De är med er på Ritz hela kvällen.
Detta är ett mycket ärofyllt uppdrag för oss.
- Inte sant? - Verkligen. Jag saknar ord.
Ni kommer att ha det så roligt medan de håller ordentlig koll på er.
Förstått? Ni ska vara hemma till midnatt.
- Midnatt? - Men det är då freden inträder.
- Ni ska vara där ute då. - Lillibet, jag vill veta vad folket tycker.
Klockan ett. Prick.
- Margaret? - Jag ska sköta mig, jag lovar.
- Självklart. - I väg med er då.
Här finns det flaggor!
Skynda på, vi måste hålla tiden.
Vilken lysande fest.
- Är det inte helt underbart? - Tuta! Tuta!
Kom ihåg att vi är inkognito.
Då föreslår jag att mössan ska sitta rätt.
Jag vill inte bli sedd med en officer som inte hörsammar klädkoden.
Ursäkta mig.
Undan, vi måste förbi här.
Hallå, hallå! Kom upp hit och drick champagne som vi har befriat!
Så mycket folk.
- Hallå där, stumpan. Hur är läget? - Margaret... Kom nu.
Han kallade mig stumpan.
- Ers Kungliga Högheter. - I kväll är vi Lizzy och Mags.
Vi ska dansa.
- Champagne. - Mina damer.
- Finns det flera utgångar? - Nej, bara denna.
- Era gäster väntar. - Gäster?
Mina damer och herrar.
Prinsessan Elizabeth och prinsessan Margaret.
Jädra mamma.
Ser du dem?
- Hallå där... - Kanske en snabb avvikare, sir?
Inte i kväll, Burridge. Kom tillbaka nu!
- Lord och lady MacLeod. - Charmerande.
Jag har förstått att ni ska avlägga visit på vårt skotska gods.
Er gammelfarmor var med vid jakten hos oss en gång i tiden.
- Kapten. - Tillbaka till dörren, löjtnant.
Vi har en svit på stationen. Så roligt att få ta emot kungafamiljen där.
Slappna av. Vi ser ju dörren härifrån.
- Uppåt? - Vänta! Vänta på mig.
Vi firar ju krigsslutet.
Det är ingen fara. Ingen bryr sig om vad jag gör.
Nämen, det här var ju trevligt. Kom.
Våra poloponnyer är de främsta. Ni kanske provar att rida hos oss?
- Margaret och jag... - Hon måste träffa min yngre släkting.
Han ärver den del av Skottland som inte tillhör er.
Det ska jag hälsa. Ursäkta.
God kväll.
Jag vet ett mycket mer spännande ställe.
Margaret!
Ursäkta.
- Margaret! - Jag ska bara ta en nypa luft.
Vänta på mig.
Margaret!
Vänta, Margaret!
Ursäkta mig. En buss-utmärkt.
Vill du vara så snäll och följa efter den där bussen?
- Ska vi inte gå någon annanstans? - Inget kan få mig att ge vika.
Inget? Inget, alltså?
Ursäkta, finns det plats här?
Det var vänligt.
Margaret? Kliv av bussen, Margaret.
Vart går din buss?
- Trafalgar Square! - Trafalgar Square!
Nej, Margaret!
- Skål. - Skål.
När bussen stannar då kliver du av...
Du klev visst på utanför Ritz. Två pence blir det då.
- Jag har tyvärr inga pengar. - Av med dig!
- Tvingar du henne att betala i kväll? - Det pågår ett krig.
I Fjärran Östern. Vem tror du att du är?
- Av med dig nu, fröken Fisförnäm. - Jag betalar för henne.
Varsågod.
Nypåstigna? Här görs inga undantag, alla måste betala.
Tack. Det var verkligen snällt.
Margaret!
Vänta. Vänta lite!
Fröken! Ni glömde ju väskan.
- Hur stannar man bussen? - Tryck där.
Så där kliver man inte av bussen. Folk kan komma till skada.
- Åh nej... - Jaha, och klacken är av. Kom med här.
Gjorde du dig illa i handen?
Du rör vid mig.
- Spottet är väldigt hygieniskt. - Sluta.
Tack, men nu är det bra.
Det är bäst att du snyggar till dig.
- Var då? - Här borta.
Ursäkta, jag vet inte hur jag tänkte.
Ursäkta, vi försöker komma fram här.
Hallå där, gullet.
- Damernas är där borta. - Damernas vadå?
Du vet, där du kan göra dig i ordning.
- Har löjtnanten varit i stridens hetta? - Inte så mycket, men kanske i kväll?
Mitt uppdrag var mer av det hemliga slaget.
- Menar ni det? - Marinens underrättelsetjänst.
- Jag heter Jeffers. - Så spännande.
Nu är det dags att plaska lite.
Men vad i... Ja?
- Ursäkta mig. Telefon, sir. - Hit med den.
Vem i helvete är detta?
Kungen.
- Är allt som det ska? - Javisst, Ers Majestät.
- Var är kapten Pryce någonstans? - Han är och lättar på trycket.
Prinsessorna Elizabeth och Margaret har det så trevligt i balsalen, sir.
Bra. Och alla väntar på mitt tal?
Förväntningarna är enorma, sir.
Påminn prinsessorna om att jag vill veta i detalj vad folk ansåg om talet.
- I detalj. - Nu bryts visst samtalet, sir...
- Vem var det? - Det var Burridge, med en rapport.
- Inte Pryce, alltså? - "Lättade på trycket."
- Säger man verkligen så? - Tydligen.
- Är allt som det ska? - Absolut. Kan vi få eländet överstökat?
Då så.
Då får alla vara beredda.
- Jag trodde jag hade tappat bort dig. - Jag måste gå.
- Konungens skål! - Konungens skål.
Prata om törstig.
- En till? - Jag måste leta rätt på min syster.
Lyssna nu, allihopa!
Lite tystnad, tack.
- Talet, ja. Jag bävar för det här. - Samma här.
Nu när klockan är slagen...
...och krigets skugga dragit förbi i våra hjärtan och våra hem-
- är det dags för oss alla att ta oss an en ny uppgift...
Att bygga upp ett Europa i fred.
Vi tackar vår allsmäktige Gud för denna befrielse.
Jag är omgiven av min familj när jag nu talar till er ifrån London.
- Imperiets äldsta huvudstad. - Idiot.
Staden som aldrig någonsin gav upp.
Låt oss minnas de som stupat i striderna mot en obarmhärtig fiende.
- Med stolthet... - Som om han visste nåt om det.
Din skit! Du är illojal och oförskämd mot din kung.
- Kungen är en mycket bättre man än du. - Ni köper väl inte det här dravlet?
Tyst med dig. Ingen ska få förstöra den här dan för mig.
- Konungens skål! - Konungens skål!
...Gud, i evighet.
Frågar du mig, så fick du precis vad du förtjänade.
Vänta!
Kungen försökte faktiskt bidra med lite uppmuntran.
Och jag blev faktiskt förbannad.
"De som stupat". Snygg omskrivning för nåt smutsigt och smärtsamt.
- Stanna. Vart ska du? - Åt det här hållet.
Jag måste till Trafalgar Square.
Människorna där inne älskade sin kung och sitt fosterland.
Kriget är slut, men allt är sig likt. Samma fisförnäma röster på radion.
- Röster som min, alltså? - Precis.
Lyssna nu, vad-du-nu-heter. Hela min familj har tjänstgjort i kriget.
Med att ordna smörgåsar? Herrejösses...
Ja, det gjorde min mamma under blitzen.
- Och du hjälpte förstås till? - Jag är fänrik i hjälptrupperna.
En jädra officerare... I den där klänningen. Ja, nästan i alla fall.
Tappat bort uniformen, eller?
- Jaha, ute inkognito? Hur länge? - Inkognito?
- I hjälptrupperna? - 11 veckor.
Skon. Ge mig skon.
- Vad heter du? - Eliz... Lizzy.
Jack.
- Goddag. - Handgjorda.
- Förmögen familj? - Vi klarar oss.
Men din syster är borta hur fint du än pratar.
- Snälla, ta mig till Trafalgar Square. - Nej.
Vi är redan här.
Kom nu.
Pojkar, vi har vunnit kriget!
Lycka till.
Vänta på mig.
Jack! Jag föreslår att vi börjar där borta vid lejonen.
Hon liknar mig och har en blekrosa klänning på sig.
Lugn och fin.
Mysigt, löjtnant?
Jag förstår att du har vissa förvänt- ningar. Men jag är lite upptagen.
- Jag är inte tillgänglig. - Då så.
Jack! Hjälp!
Margaret?
Margaret? Margaret? Nej, sluta.
- Skaffa dig en egen karl. - Jag ber om ursäkt.
- Det hoppas jag verkligen. - Kom, vi går.
Har du sett min syster? Hon borde komma när som helst.
- Vad sägs om att dansa? - Ja! På Curzon i Mayfair.
Jättenära Claridges och väldigt inne. Där kan vi dansa lindy.
Då ger vi oss av. Vi kan ju komma tillbaka och hämta din syster senare.
Visst.
Tack gode gud.
- Ska vi leta vidare? - Det här är Mary och Jane.
Hejsan.
- Vi ska till The Mall. - Min syster, då?
Flickorna vill se kungen och drottningen. Din syster är säkert där.
- Det tror jag knappast. - Så snofsigt du pratar, då!
- Mina damer. - Mot Buckingham Palace!
Visst, om det är så du vill ha det. Jag letar på egen hand.
Här, bland alla främlingar, vilket nog är farligt för mig.
- Då var vi framme. - Titta!
Curzon är så rätt.
- Vi vill se kungen! - Vi vill se kungen!
Ursäkta. Ursäkta mig.
Jaså, det är du.
Var är prinsessorna?
På helt fel ställe.
Det är kaos där nere.
- Jag kan mörda för en G&T nu. - Detsamma.
Är du för fin för att vinka, eller? De ledde oss ju genom kriget.
Menar du det?
Ja, vissa av oss.
Har du förlorat någon?
10, 9, 8, 7-
-6, 5, 4, 3, 2 och 1!
Kysser du ofta andras pojkvänner?
- Pojkvän? Varsågod, då. - Jag kan välja och vraka i kväll.
Måste du förstöra min kväll?
Du skulle ju hjälpa mig. Min syster nämnde Curzon. Var ligger den klubben?
Efteråt...
Ja, efteråt?
...kan vi ta en drink.
Men du är ju "upptagen"?
Han är utomlands. Men du vet vad vi säger i det militära.
"Det som händer utomlands räknas inte."
- Kör till. Då letar vi upp din syster. - Ursäkta oss.
Vakna! Nu måste vi se till att prinsessorna kommer hem igen.
Prinsessorna!
Ursäkta mig.
...inte många som vet, men vi här- stammar från självaste kung Macbeth.
Sir?
...det var den där engelsmannens fel.
Ursäkta, sir.
Hitåt!
- Vilken otur med Curzon. - Ja, jag ville ju dansa lindy.
Då är det Lord Stan's som gäller.
- Är det riktigt inne? - Mycket.
God kväll, Raymond.
Men jösses.
Häng med mig.
- En rejäl drink? - Ja.
Gå du, jag kommer strax efter.
Varsågoda.
God kväll, Andrew. Två pink gin, dubbla.
Och det där lilla extra, så att kvällen blir min.
Oj, spel också.
Ha det så trevligt.
- Skål. - Skål.
Det här är Curzon Club. Ursäkta mig, vi behöver komma fram.
Ursäkta.
God kväll, jag undrar om min syster är här.
- Rosablommig klänning. - Det är svårt att minnas alla.
Ta det försiktigt.
Glömde du något, bombflygarn?
- En gång till. - Och nu som om du menar det.
- Stick härifrån. - Jack!
Sir.
Nu minns jag flickan i rosa klänning.
Hon var här med någon marinofficer.
Vart tog hon vägen?
Du och jag får nog diskutera pengar.
Lord Stan's. En slags klubb.
- Var då? - Soho. Bakom Dean Street.
Jack, vet du var... Jack?
Jack! Men allvarligt talat...
- Vart? - Vänster, rakt fram, vänster...
...sen höger, andra till vänster och genom gränden. Det ligger till höger.
Det går inte att missa stället.
- Det börjar urarta. - De tröttnar snart.
Jag undrar hur det kommer att bli nu när kriget är slut.
- Mr Churchill tar hand om allt det där. - Om han vinner valet, ja.
Älskling...
Folk är tacksamma. Snart är allt som vanligt igen.
Som vanligt? Jag undrar om de förstår vilka utmaningar de står inför.
Det är Lillibets värld.
Ursäkta, kan ni hjälpa mig?
- Var ligger Broadwick... - Det här vill du ha!
- Gör mig inte illa. - Nej då.
- Du är tillbaka. - Ja.
Ursäkta att jag försvann.
Du morskade upp dig rejält mot kaptenen, men sedan smet du.
Det var på grund av militärpolisen intill.
Du blev skraj, det vet jag nog.
Jag behöver inte din hjälp.
Visst, vi är ju bara i Soho, där gäng, knark och mord är vardagsmat.
- 11 veckor i hjälptrupperna. - Då klarar man allt.
- Jag smet i alla fall inte. - Nej, det hann du inte.
Snälla, säg bara var Broadwick Street ligger.
Ja, jag blev degraderad. Jag var uppstudsig.
- Det måste ligga mer bakom. - Tror du det?
Vi ska hitta din syster.
Hur var det här då, vännen?
Piccadillystyrkan.
En flicka ute på jobb.
Hejsan. Vi undrar om du känner till nån vid namn lord Stan.
Röd.
Då var det dags.
Då var det dags, mina damer och herrar.
Där är du ju.
Hur mår du, lilla vän?
- Vart ska du ta vägen? - Jag måste... du vet. Du gör mig illa.
- Hejsan. - God kväll.
Dig har jag inte sett förut. Är du inte lite för fin för det här stället?
Jag är P2. Prinsessa nummer 2. Prinsessan Margaret.
Men för bövelen.
P2 här på min bordell. Helt underbart.
Det är ingen som bryr sig om mig.
Ursäkta, hon är med mig.
- Han gjorde mig illa. - Jag tar hand om henne.-Kom nu.
- Jag tycker inte om dig längre! - Du hörde ju damen.-Raymond.
Visa vår vän från marinen på dörren.
- Ers Majestät. - Höghet räcker bra.
- Skulle ni vilja se min samling? - Samling?
- Så intressant. - Den går långt tillbaka i tiden.
Drottningen och kejsarinnan Viktoria. Vilken fantastisk dam.
Raymond.
Varsågod.
- Tackar. - Det verkar ha varit en rejäl kväll.
Inkognito. Tyvärr blev inget som jag hade hoppats.
Curzon var urtrist...
Mycket bättre kaffe än hemma!
Och inget Chelsea Barracks för mig.
- Chelsea Barracks? - Är ni utlänning?
- Så engelsk man kan bli. - Vi är tyskar.
Men det får man inte nämna i offentliga sammanhang, bland les sujets.
Men varför Chelsea Barracks?
Där lär det vara världens partaj. Officerare överallt.
- Kan det behövas flickor? - Javisst. Och jag har lösenordet.
Lösenordet? Bra.
Jag ska samla ihop några betrodda medarbetare.
Raymond, full beredskap.
- Så rasande spännande. - Vi åker dit tillsammans.
Adjö.
- Ja? Nämen hejsan, Daisy. - Hon är med mig.
- Inga hallickar. - Släpp in mig.
Är ni vinhandlare? Min mor är nog intresserad. Åh, herregud.
- Vad är det där? - Solar Chariot.
Delar av den i alla fall, kom tvåa i Saint Leger i fjol.
Det var nog jag som delade ut priserna.
- Hur länge har du hållit på? - Det är första gången.
Som jag är ute helt på egen hand, alltså.
- Vad heter du? - Margaret.
- På riktigt. - Margaret.
Vilken slump.
- Vilken vacker hy. - Allt är vackert.
- Påminner om mig som ung. - Den ungdomen...
Jack, här uppe.
Här.
Upp och hoppa.
Åkte inte du i väg tillsammans med Stan och flickorna?
Till nåt Buttocks? Eller var det Bullocks det hette?
Kanske Borr...
- Hon tror att jag är Margaret. - Fröken?
- Vakna nu.
Vart åkte de? Till Borr...?
- Flickorna och hon åkte till Chelsea. - Barracks...
- I bilen med flickorna. - Som är ute på jobb.
Ja, vi har mycket att stå i, faktiskt.
Min syster i en bil full med fnask.
Inga hallickar här! Jag ska ge dig en omgång.
Försök du bara, grabben.
Kom och plocka.
- Kom nu. - Jack.
Kom tillbaka!
Skynda dig. Här inne.
Dansa. Du måste försöka.
Inte riktigt så mycket.
- Har du problem med militärpolisen? - Jag?
Faktum är att jag inte får vara ute i kväll.
Får de tag i mig, då är jag rökt.
Är du desertör?
Där är du ju! Kom tillbaka här nu.
Spring, spring!
Här borta.
- Mot Chelsea Barracks? - Tack, men nu klarar jag mig.
- Du har gjort nog. - Jaså?
Ursäkta för det här med pengarna. Vi tänker inte på sådant.
Det måste vara skönt. Vi tänker inte på annat.
Vi måste ju arbeta för att få ihop det. Min familj är gatuförsäljare.
- Inte desertörer? - Jag avvek från min tjänst.
Är det inte att desertera?
Jo, om jag inte är på plats i morgon bitti.
- Varför? Vad gör de med dig då? - En hel del.
Krigsrätt. Militärfängelse. Om de inte skjuter mig, vill säga.
Men då måste de få tag i mig.
- Men vart ska du ta vägen? - Kanske till Paris eller Kanada.
Men först till Battersea. Där finns nån jag måste träffa.
Känner hon till det här? Din vän.
Mamma? Nej.
Och så ska det förbli.
Taxi!
- Taxi får man inte tag på i kväll. - Jag kan inte gå till Chelsea.
- En pråm? - Snabbare än taxi. Skynda dig.
Två shilling. Per person.
- Hur har det gått för dig? - Fötterna har knappt nuddat marken.
Först conga på Ritz. Sedan bussen, med en marinofficer.
Mellan Ritz och Trafalgar Square. Men nu är jag försenad.
- Mamma kommer att vara rasande. - Hon verkar ha höga krav.
Nämen hej.
- Kan jag hjälpa till med något? - Lösenordet.
Gud hjälpe konungen.
- I väg med er, flickor. - Gud hjälpe konungen.
- Lammkött.
- Tänk på hur du pratar. - P2, håll dig till mig.
- Håll händerna i styr. - En i taget, en i taget.
Titta på stackarna.
De försöker fortfarande "göra det bästa av situationen".
- Det hjälpte oss genom kriget. - Men nu ligger allt i ruiner.
58 nätter i en iskall cockpit borde vara värt mer än det här.
Men det här tillhör din klass. Här finns inget mer för mig.
Förutom din mamma.
Du lyssnar ju faktiskt.
Varför?
En eländig natt. Vi var på väg tillbaka efter en bombräd över Berlin.
När vi var uppe på 600 fot blev vi träffade av luftvärnseld.
Pang... Vilket förbannat kaos.
Planet höll knappt ihop.
Hålen var så stora att jag såg stjärnorna genom dem. Rök överallt.
Jag klättrade upp till min styrman. Charlie.
När jag kom fram var han... alldeles blöt.
Fortsätt.
Jag höll honom i handen ända hem.
Han pratade hela tiden.
- Om vadå? - Mest strunt.
På grund av smärtan, och morfinet.
När vi kom fram var hans hand iskall.
När vi var tillbaka vände jag mig till stationsbefälet. Winco Glossop.
Jag frågade, mycket artigt, om jag kunde få lite ledigt.
Han degraderade mig, stämplade "låg moral" i mina papper-
- och skickade mig rakt ut i luften mot japanerna.
Och så säger de att flygvapnet saknar humor.
BEFÄL
Vänta.
Det kan vänta till i morgon bitti.
"De dödsdömda männen fick en sista drink före döden."
En drink?
- En förbannat god drink. - Exakt.
- Du är inte så illa, faktiskt. - Detsamma.
Vänta lite, de där är militärpoliser. De kommer att kontrollera mig.
- Är du säker på att vi ska göra så här? - Nej. Vi ses där inne, vid orkestern.
Var försiktig.
- Jag sa ju till om att jag ville... - Ni två, ni ska tillbaka.
- De skulle ha varit hemma för längesen. - Få inte panik nu.
Vi kan lita på deras förkläden.
Var är de, då? Jag visste att de inte var redo för det här.
Friheten ger mersmak direkt.
Lillibet löser detta. Hon är ansvarsfull och vet sin plikt.
- Hon kan föra sig. - Det hoppas jag verkligen.
Lord Stan, det här är ju bara helt underbart!
- Men nu är det dags för er att gå. - Bara en liten stund till.
- Får jag lov? - Bara en dans till!
- Vem har släppt in dig? - Jag ska följa damen hem.
Pojkar, vi måste väl kunna prata om det här?
Hur är det med whiskyförrådet? Nylonstrumpbyxor? Kanske bananer?
Bananer?
- Vi kan väl diskutera det. - Ett knippe var, kanske?
God kväll.
Inkognito.
Säkerheten är usel här. Under all kritik.
Då så.
Hallå där, flygarn!
Vad gör du här, grabben? Hallå där!
Kappan, fröken.
- Du tar den sidan, så tar jag den här. - Javisst.
Så fin du är.
Hon är min.
- En dans? - Är du en nattfjäril?
- Jag kan vara vad du vill. - Nej tack.
- Säker? - Två.
- Jag såg henne först. - Släpp mig.
- Jag har högre rang. - Är det nån med hög rang så är det jag.
Aj. Nej! Snälla, sluta.
Släpp, sa jag ju!
Jack. Jack! Där borta.
- Det gör ont. - Släpp henne.
Tack.
Tack gode gud att du är här, Lillibet. Jag började känna mig lite pressad.
- Hur är det? - Vilken kväll!
Ja, jag ser det.
Det var ju det här vi ville ha. Det är lindy hop!
Och så runt.
Bra.
Skål!
Jack.
Ursäkta, sir.
Sluta! Sluta omedelbart. Släpp honom.
- Och vem är du, då? - Prinsessan Elizabeth.
Släpp min vän, tack.
- Vän? - Ja, det hoppas jag att han är.
- Prinsessa? - Ja.
- Vi måste hem, Margaret. - Följ med.
Visa respekt för prinsessorna, flygargosse!
Tänker du befalla mig?
Jag ber dig.
Underbar fest. Tack för att ni tog er tid.
Tack gode gud att vi hittade er. De är nog rasande på slottet.
- Säg att allt är under kontroll. - Då låter de skjuta oss!
Den här gången kommer vi inte att släppa er ur sikte.
Pryce, du är kapten. Men jag är prinsessa.
Jag vill inte bli sedd med en officer som inte hörsammar klädkoden.
- Lillibet... - Margaret.
En förbannad prinsessa. Typiskt mig.
Får vi följa med till din mamma? Hon kan inte åka hem så här.
Jack? Jack!
Jag är helt slut.
De måste tillbaka till slottet omedelbart.
Akta!
Jack!
Låt mig få förklara. Det hela var... komplicerat.
Du ljög för mig hela kvällen. Du tror att du kommer undan med allt.
Nej, tvärtom.
Vad ska jag kalla dig?
Ers Höghet? Ers Majestät?
- Lizzy går bra. - Nej. Du skämde ut mig.
Jag var tvungen. Jag kan ju inte ens koka te själv!
Jag har aldrig varit ute på egen hand. Inte på riktigt.
Till och med under tjänstgöringen var jag tvungen att äta hemma.
Men i kväll brydde sig ingen om vem jag var.
Hade inte Margaret försvunnit hade jag aldrig fått vara...
...helt vanlig.
Det här var den mest fantastiska kvällen i mitt liv.
Vi har slut på röda mattan hemma hos mamma, bara så att du vet.
Ma'am?
Kom nu, Burridge.
Ma'am? Det vore verkligen bekvämare om vi tog taxi i stället.
Ma'am?
Halloj, Jack!
- Är det inte lite väl tidigt? - Hon är gatuförsäljare.
Hon säljer frukt och grönt.
- Var är jag? - Hallå?
- Hej, mamma. - Jack? Vad tusan gör du här?
Så trevligt att träffas. Det tycker vi båda.
Hejsan. Mags heter jag. Jag är visst på pickalurven.
- Hur nu det gick till. - Det är bäst att ni kommer in.
- Hon får ta ett bad. - Tack, mrs Hodges.
- Säg Joan. - Tack, Joan.
Tar du av tekannan?
Jag lånar skåpbilen, mamma.
- Hörde du talet? - Ja.
Stackarn. Han valde inte sitt arbete.
- Men han gjorde sin plikt. - Ja, inte sant?
Min syster hamnade i lite trubbel. Jack hjälpte henne.
- Han rör sig inte i era cirklar. - Han tycker inte om såna som jag.
- Kriget gick hårt åt honom. - Ja, han berättade det.
Flygarna var så uppfyllda av höga ideal. Vad hände sen?
Men han klarade sig ju i alla fall. Visst har han klarat sig?
Jag menar, att dyka upp mitt i natten så här...
Det är inte vilken natt som helst. Vi har vunnit kriget.
Märkliga saker händer. Man gör säkert ett undantag.
Upp med dig!
Tack snälla för badet.
Nämen! En taxi.
Tack snälla för allt du har hjälpt oss med.
Det hade aldrig gått utan dig.
- Kan du åka hem ensam? - Åka ensam?
- Jag åker med Jack. - Vi kan inte åka utan er.
Jo då, det kan ni. En prinsessa är bättre än ingen prinsessa.
- Buckingham Palace, tack! - Hoppa in nu, kapten.
Visst har vi haft en rolig natt?
- Du tar väl hand om dig nu, Jack? - Ja då. Hej då, mamma.
Halloj! Nu är jag tillbaka!
Ni två... Jag tar hand om er senare.
- Var i helvete har du varit? - Det där hjälper knappast.
- Var har du varit, lilla vän? - Överallt.
Och jag har verkligen haft en riktigt intressant natt.
- Berätta för oss. - Ja, snälla.
- Jag är ganska trött. - Margaret!
- Var är din syster? - Just det... Lillibet.
Hon har åkt i väg med en som hon träffade på. Han heter Jack.
En riktigt trevlig flygare. Hon är nog lite förtjust i honom.
Och var någonstans är hon nu?
- Och nu, då? - Jag skjutsar hem dig.
- Och sedan är du borta? - Nåt sånt.
- Varför följde du inte med din syster? - Jag ville inte att det skulle ta slut.
Jag ville bara att... Jag vet inte.
Har inte prinsessor allt de nånsin kan önska sig?
Men jag kanske inte vill vara prinsessa?
Jag kanske vill ha något annat... Paris!
Se inte så ogillande ut, kära släkting.
Vi tar en liten omväg, det är ju faktiskt ingen brådska.
Jag kan sitta på Café de Flore dagarna i ända. Inte ett enda möte.
Där dricker jag varm choklad med grädde.
Du blir nog tvungen att arbeta också.
- Strosa längs boulevarderna. - Besöka Eiffeltornet, om det står kvar.
Montmartre, Louvren och Luxembourgträdgården.
En söndagseftermiddag.
Som vilken flicka som helst.
Ingen som bugar eller niger.
Vi kunde gå och dansa. Jag är riktigt bra.
- Jo, jag vet. - Jag kan lära dig ordentligt.
Tackar.
All den friheten, att kunna andas fritt. "Tänk om..."
Men så blir det ju inte.
Nej.
Ritz, sedan Trafalgar Square.
Sedan Curzon Club med han som var före Raymond och Stan.
Jag fick något rosa och bubbligt att dricka, det smakade lite mysko.
Sedan bar det av till Soho. Mycket intressant ställe, med döda hästar.
Det var någon rök som alla ville åt. Och vad är egentligen en bordell?
Ställ dem där borta.
Så ja. Nästa.
Åh, hej. Mamma...
Ursäkta att vi är sena.
Det här är min vän Jack Hodges. Vi borde bjuda honom på frukost.
Jag anser inte att det lämpar sig.
Men det anser jag.
Vi hörde ert tal, sir.
På en pub.
På en pub? Jag antar att folk var för fulla för att lyssna ordentligt.
Nej, de uppskattade talet. De uppskattade det verkligen.
- Var träffades ni? - På bussen.
Jaså? Jag har alltid velat åka buss.
Jag tog fel buss, Margaret åkte med en annan.
Jack har varit helt underbar.
Jaså? Underbar på vilket sätt då?
Jag hade tur, han har tagit hand om mig.
Han är en riktig hjälte, mer än 50 flygningar över Tyskland.
- Hur gick det för dig? - Jag gjorde mitt bästa.
Det där emblemet betyder att han skjutit ner minst fem fiendeplan.
Jo, jag vet faktiskt vad det står för.
- Han är en mjukis under den tuffa ytan. - Lizzy!
Vad var det som var så roligt?
Jack måste i väg. Jag vill gärna prata med honom först.
- Hur mycket är jag skyldig? - 7 pund, 11 shilling och 4 pence.
Vi har inga kontanter här. Men jag ska be betjänterna om hjälp.
Jaha... det verkar som om du sett till att hon kom hem helskinnad.
- Det gjorde du bra. Alltihop. - Tack, sir.
Lillibet, det här får aldrig någonsin komma ut.
I går kväll var du på Ritz.
Lunchsamtal med USA: s ambassadör. Utrikespolitik står på agendan.
- Vill du vara med? - Gärna.
Så bra.
Bra.
Ursäkta. Jag skulle kunna sova i en vecka nu.
Framtiden tillhör inte alls bara min klass.
Det tror inte du heller.
Jaha... Pappa kommer nog när som helst med dina pengar.
- Stridsberedskap? - Somna om, du. Jack ska åka nu.
- Hej då, Jack. - Det är dags.
Jag hinner inte dit på en halvtimme.
Pappa kan ringa. Han är ganska så inflytelserik.
- Faktum är att jag kan ringa. - Jag klarar mig.
Återvänder du, alltså?
Ja, det ska jag.
Sa du en halvtimme?
Ta det lugnt.
Jag har kört sedan jag var elva. En av fördelarna med att äga halva Skottland.
Fänrik Windsor transporterar flygare Hodges. Specialuppdrag.
Det var en bra kväll, inte sant?
Den kommer att bli ett vackert minne.
- Adjö, Ma'am. - Adjö, flygarn.
Och du säger inte ett knyst, eller hur?
Skynda dig, Jack!